Det där är min lillebror. Jag lovade mamma att skydda honom.
Men jag anade att det skulle bli annorlunda den här gången.
På nåt sätt visste jag att nån av oss inte skulle komma hem igen.
TVÅ DAGAR TIDIGARE...
-Hur länga ska vi vara här? -Så länge som det krävs.
Vi måste lära känna stället utan och innan.
Den här biten hatar jag.
-Det händer ju ingenting. -Tids nog händer det nåt.
-De andra, då? -Oroa dig inte. De kommer.
Min vän pastorn. De sägs att han kom till Gud-
-sedan Djävulen vägrat ta emot honom.
-Vem är ni? -Jag är skapad i hans avbild.
En gentlemannatjuv, Kansas. Han var mitt trumfkort.
Kåk, mina herrar.
Nej...
Jag förlorar aldrig.
Särskilt inte till en tjuv.
Mina herrar...
Hämta sheriffen!
Och så var det en till...
För att klara det här jobbet behövde jag Mara.
Det var inte svårt. Hon höll på som hon brukade.
Vad tusan? - Vad är det med dig, lilla indian?
Jag tror inte att indianflickan talar engelska.
Pengar?
Hon tror att hon ska råna oss. Möt din skapare, din vilde!
Aj då.
Vi tycker inte om er sort.
-Vad är det för sort, menar ni? -Skumma niggrer som ni två.
-Nu har du ställt till det. -Hur så?
Nu är han arg. Han tycker inte om att svarta kallar varann för niggrer.
Driver du med mig? Vi är sex och ni är två.
Du har rätt, det är väl knappast rättvist.
Vill ni springa iväg och hämta några till?
Ha ihjäl dem.
Slut på det roliga, din stropp.
Det var ju inte särskilt hövligt.
-Kom igen. -Ett riktigt dödläge, som det verkar.
Men jag är en hasardspelare, och jag satsar på mig själv.
Jävlar!
Broder Willoby.
Du svär väl inte?
För att vara präst så umgås du med en underlig skara.
En korthaj och ett halvblod.
Bara Herren kan döma, broder Willoby.
-Ni duger. -Ser man på. Alla är här.
-Jag trodde ni två hade slutat. -Jag blir så lätt uttråkad.
-Hur står det till? -Fråga Mara.
Jag måste erkänna att ert brev var intressant.
-Det tyckte vi alla. -Jag skrev det av ett skäl.
Vem är det där?
Det här är min vän medicinmannen.
Han kristna namn är Baker. Som hedning heter Springande räven.
Ta nu inte illa upp.
Vi samlades i dr Willobys stuga.
De kom när jag kallade.
Gänget var som en familj. I en familj ställer man inga frågor.
Det var inte mycket att tjäna på det, och de visste det.
Det här var en personlig stöt. För mig och min bror.
Så här ser nästa stöt ut.
Zane fick den från en bankbekant som inte behöver den längre.
Staden heter Corazon de la Muerte, Dödens hjärta.
Det ligger en halv dag härifrån.
Banken används av järnvägen.
Järnvägen? Då finns det mycket pengar där.
Och mycket vapen, många kulor och många döda.
Vi kommer in här och delar på oss.
Kansas, du är här. - Mara, du är vid fönstret här.
Som vanligt är rädslan en fördel, den får vi inte mista.
Varför just den här banken?
För att den tillhör honom.
Ja!
Ja, det är bara att sätta igång.
Sådär, mr Driscoll. Nu äger ni banken, precis som allt här i stan.
Jag får det jag betalar för.
-Ville ni nåt mer? -Mr Driscoll...
Handelskammaren tycker att skatterna är för...försvårande.
Säg mig en sak, herr borgmästare.
Var vore den här staden utan mitt beskydd och mina investeringar?
Tror ni jag trivs i den här gudsförgätna hålan?
Den här stan är som alla andra som jag har fått att blomstra.
Den är ett sätt att nå ett mål.
Där har ni min son Burt.
-Min stora stolthet. -En hedersmedborgare.
Han är en slö skitstövel. Men han är min son.
Vad ska man ta sig till? Jag ska få honom att gå i mina fotspår.
Vet du vad, Crawley?
-Burt vore en bra borgmästare. -Men, det är ju min...
Ingen har ett jobb som inte jag har godkänt.
-Är det uppfattat? -Ja, mr Driscoll.
Han äger allt. Vi kan lika gärna döpa om stan till Driscollville.
Skitstövel.
Sheriffen! Det är bråk!
Snälla, det är min mamma. De kommer att ha ihjäl henne.
Låt henne vara!
Mamma! Mamma!
Mamma!
Kom så går vi.
-Fan ta dig, Burt. -Jag är ingen nolla.
-Du ska få för det här. -Du har inget med det att göra.
Du kan inget göra. Försvinn. - Huset bjuder på sprit, grabbar.
Ta med henne till begravningsentreprenören.
-Får jag fråga en sak? -Visst.
Den här lila skitstaden...ingen bryr sig om den. Varför gör du det?
Är allt bra, herrn?
Jag skulle vilja göra en ansenlig insättning på er institution.
-Självklart. -Det är bara en sak...
För min sinnesros skull, när kommer tåget och hämtar insättningarna?
Den sortens information får jag inte dela med mig av.
För det får ni prata med bankchefen mr Hickle.
Eftersom det finns så många obehagliga typer i krokarna-
-så är det mycket trevligare att ha att göra med sin egen sort.
Förstår du vad jag menar?
Jaha...
Det uppskattar jag, miss...Lorelei.
-Er insättning, då? -Jag har några andra ärenden.
Som två fartyg som passerar varandra om natten.
-Burt. -Hej, pappa.
Varför är vi kvar här? När ska vi härifrån?
Det här är vår stad, Burt.
-Vår stad får mig att må illa. -Jag har bytt namn på den.
Varje far lever med drömmen-
-att hans barn ska nå längre än han själv.
Att han ska överträffa honom inte bara i materiella saker...
...utan att han med tiden visar mer medkänsla, kärlek...tålamod-
-än jag har varit förmögen att visa.
Varje dag får du mig att misströsta om den drömmen.
-Vad önskas, mina herrar? -Whisky för alla.
Är det här verkligen förståndigt tänkt?
Vi måste fukta strupen innan vi rider iväg.
-Tänk om nån känner igen oss. -Det är det ingen som gör.
Hur vill du sköta det här?
Vi dricker klart, går härifrån och rider ut ur stan.
Han sitter ju precis där.
-Blir det bråk, blir inte stöten av. -Skit i stöten.
Ta det lugnt, lillebror.
Ge mig en flaska till.
-Ska jag skriva upp det? -Vet du inte vem hans pappa är?
Skriva upp? Farsan äger stället. Försvinn.
-Alla måste betala. -Ursäkta, vad sa du?
Måste alla betala?
-Jag sa att du ska betala. -Känner jag dig, boy?
-Jag ställde en fråga, boy. -Mig minns du säkert.
Nej, dig minns jag inte.
-Friska upp mitt minne. -Du brände vår gård.
Du mördade vår familj.
Sånt gör jag mycket av. Jag kan inte minnas alla brända gårdar.
Ett litet ställe söder om Flat Ridge, på väg mot järnvägen.
Ja, nu minns jag. De skrek mycket.
Sprang du iväg och lämnade din familj?
Jag går aldrig tillbaka.
Anta aldrig att nån är död bara för att du skjutit honom.
Det är ett bra tips. Det ska jag komma ihåg nästa gång.
Det blir ingen nästa gång.
Men, för helvete...
Jag beklagar, mr Driscoll.
Ni var här. Såg ni dem? Vilka som dödade min son?
Tyvärr inte.
Ingen ger sig på en Driscoll och överlever det.
Hämta Wolverton.
-Vad tänkte du? -Han förtjänade det.
De såg oss, vi är avslöjade!
-Vi kan inte återvända dit. -Det kunde ha gått bättre.
Vi kanske kan vända det till vår fördel.
Hur menar du?
Det sista de väntar sig att vi ska göra är råna den banken.
Just det. Eftersom det är självmord.
-Jag trodde han var den galne. -Säg inte så om mig.
-Vad fick du veta på banken? -Pengarna hämtas vid tolv.
En kvarts miljon dollar. I övermorgon.
Ta med några män runt bakom. Låt ingen slippa ut. Sätt igång!
Skjut.
-Rör inte på dig. -Nej du.
-Fan! -Vi har sluppit ur värre.
Vi stannade visst för länge.
Dör jag så kommer mitt spöke att komma och spöa dig.
Täck mig! Jag ska ut.
Varför hindrade ni mig?
Det var han! Wolverton!
Det är ingen som är skadad? Bra.
-Prisjägarna ger sig inte, de... -Hallå! Vad har vi för plan?
-Mara hittar bäst av alla här. -Jag vet ett ställe.
Visa vägen.
Du skulle ju bevaka så att ingen kom ut bakvägen!
Jag försökte, jag lovar. Vi såg inte killen i trädet.
Det gör inget.
Vi kommer ändå att ta dem, och du är min favoritbrorson.
Nu rider vi. Jag vill ha belöningen.
-Jag tar första vakten. -Orkar du det?
-Jadå. -Då kommer jag att sova gott.
Kom.
-Berätta hur hon är, pastorn. -Hur är Mara?
-Hon är av kött och blod. -Sluta nu!
Häften svart, hälften indian. Det måste vara schysst.
Det är väl toppen?
Som att hitta en kaktusblomma i öknen.
Vad tusan?
Och en kaktus har taggar.
Hon är vildsint.
Banken måste tas enligt bokens alla regler.
Inte den boken.
Ingen skadas. Vi tar det vi vill ha och sticker.
Jag täcker ryggen.
Allt borde gå enligt planen.
Du kunde visst inte hålla tyst.
Det här är ett officiellt besök.
God eftermiddag, sheriffen. Hur mås det en sån här fin eftermiddag?
-Jo, vi tänkte...att... -Ut med språket!
Ja, älskling. Det gäller allt våld. Nåt måste göras.
-Vi kan få bort det idag. -Kan vi det?
Med en miljon dollar och sjunde kavalleriet.
Jag vill inte verka stötande, för ni sköter ert jobb alldeles lysande.
Som borgmästare...hål i jackan? Som borgmästare i Corazon...
...i Driscollville ska jag se till att ni har allt ni behöver-
-för att göra ert jobb bäst ni kan.
-Jag behöver bara en sak. -Och vad kan det vara?
Mer kulor.
-God eftermiddag, sheriffen. -Herr borgmästare.
-Säg att ni fick dem. -Inte än, sir.
Ursäkter hittar man överallt och de är inte värda ett vitten.
Mr Driscoll. En mans rykte är allt.
Jag har fått varje belöning jag har jagat. Det blir samma sak här.
Planerna har förändrats.
-Kan jag stå till tjänst? -Vi ska hämta pengarna tidigare.
-Det är inte enligt reglementet. -Order direkt från Driscoll.
-Jag förstår. Hur tidigt då? -Så fort ni öppnar imorgon.
Då så.
Så fort vi kommer in tar du vakterna. Döda ingen i onödan.
Mara, om vi behöver spränga så ordnar du det.
-Det är fixat. -Bra.
Pastorn tar hand om kassörer och kunder.
Kansas, du är vid fönstret, så att ingen råkar trilla in.
Gör vi det rätt kommer vi alla att bli stormrika.
Och om vi inte gör det?
Då får du bjuda på lunch i morgon.
Nog pratat, nu kör vi igång.
Hallå. Du med de trånga byxorna.
Varför plockar du jämt med spelkort?
För att de skärper reflexerna, madam.
Vad kallade du mig? Var det nåt om mitt förflutna?
-Han menade inte det. -Jag hörde honom.
Har ni nånsin sett en sån söt cowboy?
Jag tror Kansas är en riktig dandy.
-Nu räcker det, Mara. -Nej.
Är det därför du har handskar? Varför har du såna kläder?
Tycker du att du är bättre än vad vi är?
Är det därför du har såna där fjantiga handskar?
-Jag vill veta varför. -Okej.
Därför.
Jag var målare.
Jag hade ett eget litet galleri.
Innan klanen kom på besök.
Jag förlorade allt.
-Kansas... -Jag hittade dem, en i taget.
Sedan dess är jag laglös.
Jag svor då att vad som än hände...
...så skulle jag i slutänden vara den som satt med trumf på hand.
Varför är du vaken än?
Jag är alltid uppe i varv före en stöt.
Vad tusan?
-Vilket underligt par. En pastor... -...och en sådan dam.
Hur träffades de egentligen?
Hon hade det inte lätt.
En glädjeflicka som nästan piskades ihjäl av sin ägare.
Och pastorn var präst där massakern skedde.
Han fick se fru och barn mördas inför sina ögon.
Det var då han tappade tron.
Vem kan göra nåt sånt?
Den satans djäveln Wolverton.
Tur att mamma inte kan se oss nu.
Du, vi gör ju det här för mamma, eller hur?
Jo, men det här blir sista gången.
Vi måste tillbaka hem igen.
Vi har bara varandra, lillgrabben.
Jag går och lägger mig - du borde göra detsamma.
Du tappade nåt.
Mara menade inget illa. Hon ville bara sätta sig på dig.
-Men jag är ingen häst. -Självklart inte.
En midsommarnattsdröm...
"De älskande och galna har aktiva hjärnor"
Det sade herr William Shakespeare.
Shakespeares drömmar. Jag har mardrömmar också.
Men de är med mig när jag är vaknar.
Den här staden Corazon blir nog en av dem.
Den stora kuppen, en chans att sluta.
Jag vill bara lämna det här livet utan att dö.
De är på väg tillbaka till Corazon.
De må vara en håla, men det är den enda hålan på väg till gränsen.
Jag tror att de ska dit av ett skäl. Kom nu.
Ingen rör på sig!
Rör du den har du två val: att dö långsamt eller dö långsammare.
-Vi kommer att dö! -Jag skär halsen av dig.
-Du är smartare än du ser ut. -Vad håller ni på med?
-Har du aldrig blivit rånad? -Nej, det har jag inte.
Brorsan, vi har en oskuld här! Grattis, mödisen är spräckt.
Raska på!
Herren är nådig. Ställ inte till, så blir ingen skadad.
-Skynda på. -Backa, för helvete!
-Öppna den nu! -Jag får inte in den i hålet.
-Öppna dörren! -Gör som han säger.
-Vi är rika. -Skynda på!
Kom och hämta pengarna, hörni!
-Storvinst! -Vänd er om!
Ger nån ifrån sig ett enda ljud spränger jag er alla.
Kom nu!
Vad i helvete är det här?
-Täck mig! -In i banken igen!
Tillbaka in i banken!
Hämta alla!
Tusan också. Var kom de ifrån?
-Tidigare än vi hade räknat med. -Menar du?
-Slappna av. Vi kommer ut. -Hur då?
Du, kom hit. Var är bakdörren nånstans?
-Det finns ingen. -Det djävla fönstret i bak, då?
-De verkar ha tänkt på det med. -Du, kom hit!
-Har vi ställt till det, Linc? -Nej.
Det är jag som har ställt till det.
Var snäll och gör oss inte illa.
-Vi skjuter oss ut. -Du är lite väl hetlevrad.
Vi har gisslan. Varför tar vi inte dem som sköldar?
Vi använder oss inte av gisslan, de är oskyldiga.
Ingen är oskyldig.
-Jag sticker. -Vänta, Mara.
Ju längre vi väntar, desto fler män samlas där ute.
Vad gör vi?
Jag behöver en sup.
-Vi gör som Mara sa. -Om vad då?
Vi måste använda gisslan, vi har inget val.
Upp med er! In dit!
-Skynda på! -Gör oss inte illa.
-Hör du? -Jag hör ingenting.
De insåg just att vi har gisslan. De väntar på vårt nästa drag.
De kommer aldrig att prata med oss.
Jag litar inte på Mara vad det gäller gisslan.
Det är ingen fara.
Minns du vad mamma sa när vi var barn?
Man kommer bara in i himlen om man är helt oskyldig.
Vi kommer till himlen nån dag.
Jo. Jag hoppas att det inte är för snart, bara.
Se till att det här tar slut raskt, annars ser jag till det.
Lincoln Malone!
Jag tror att de önskar prata.
Lincoln Malone!
Varför ropar hon bara efter dig?
-Jag går ut dit. -Linc!
-Vad är det som händer? -Jag känner henne.
Kommer hon ut kan vi peppra henne.
Den som skjuter henne dör!
Vi är faktiskt alla på samma sida.
-Linc, gå ut du. -Vi täcker dig.
-Är du säker på det här? -Jo, jag klarar mig.
-Hur vet du det? -Jag vet det, bara. - Skjut inte!
-Se till det. -Visst, men det är en dum idé.
Hola, Lincoln.
Var är Miguel?
Han dog för två år sedan.
Jag slutade aldrig att älska dig.
Inte ens när du valde min bäste vän istället för mig.
Allt jag har hört om dig... Är det sant?
Det var inte den mannen jag kände.
Mannen du kände dog för länge sedan.
Följ med mig. Det är den bästa lösningen.
Vart då? Rätt ned i graven? Till galgen?
Inte ens du kan stoppa det här.
Varför kom du tillbaka hit?
De där bovarna dödade min son, och nu har de mina pengar.
-De har min lösensumma. -Vad ska vi göra?
Gå in och rensa ut dem som de vesslor de är.
Wolverton, samla ihop mannarna.
Du vet väl att det här slutar illa?
Jag trodde jag hade tur.
Det är inte tur, det är skicklighet.
-Vem var det som sköt? -De var inte vi, jag lovar.
-Det måste ha kommit från banken. -Vi måste prata.
-Mr Driscoll, jag... -Nu!
-Vad tror du att de gör? -Förstärker sin ställning.
Förbereder sig inför stormningen.
-Hur vet du det? -Eftersom jag skulle göra det.
-Hallå! -Vart är du på väg?
Jag är gruppens talesman, jag är borgmästarens hustru.
Jaså?
Jag har lite cellskräck. Får vi komma ut?
Visst, kom ni.
En dam för en riktig dam.
Se till att få ungen tyst, innan jag tystar honom för gott.
Jag hatar småungar.
Ni är en kyrkans man. Hur kan ni delta i något sånt här?
Vi släpper gisslan.
Vad ska vi göra, sa du?
De är ett problem. Ett par kvinnor, ett barn, en gamling...
-De kommer bara att sinka oss. -Aldrig i livet. De är vårt skydd.
Vi behåller bara den mest värdefulla.
-Vilken är det? -Hon.
-Varför just hon? -Hon är borgmästarens fru.
-Varför är en bättre än många? -En dam klår flera jokrar.
Det är ett misstag. Varför inte behålla bankchefen och hans fru?
Släpper ni mig så lovar jag att min make kommer att låta er gå.
Det är därför du stannar.
-För mamma. -För mamma.
-Jag gillar inte det här. -Du gillar inte nåt.
Jag gillar inte ditt sätt att styra och ställa.
-Skulle du klara det bättre? -Ja.
Vad fan är det med dig?
-Vad gör du? -Jag ska sticka härifrån.
-Mara... -Följer du med, eller inte?
-Följer du med? -Du behöver inte skada pojken.
-Ungen är vår biljett härifrån. -Du kan inte gå ut.
-De dödar er båda. -Håll käft! Och lägg dig inte i.
Jag kan inte låta dig göra så här.
Då blir du tvungen att skjuta mig.
Klarar du det?
-Hon kunde inte fly sitt öde. -Ödet suger.
Linc!
Kansas!
Ge inte upp, herrn.
Jag beklagar, Lorelei.
Sån tur har jag visst inte.
Vad i helvete tror ni att ni håller på med?
Skulle det här vara någon sorts ädel handling?
Det här är tragiskt.
Kom nu. Kom igen!
Få ut dem härifrån, de börjar bli ett problem.
Okej, lillebror. Men borgmästarens fru stannar kvar.
Kom igen nu. lväg med er!
Försvinn! Men du stannar kvar.
Skjut inte! Vi släpper några ur gisslan!
Vad håller du på med?
Det enda som finns kvar att göra.
-Spring, Linc! -Skjut.
Jag beklagar, grabbar.
Vi har visst en ny sheriff i stan.
Spara en del av det.
Vi har borgmästarens fru. Får vi fri lejd släpper vi henne sedan.
Okej. Vi går med på det.
Gör er redo.
-Vad gör ni? -Det som behövs göras.
Du där. Kom nu.
Trassla inte till det, så är ni hemma hos er make till middagstid.
-Ducka! -Fan också!
Nej, Linc! Kom igen nu. Våga inte dö nu.
Kom igen. Våga inte dö. Linc!
-Är ni skadade? -Nej.
-Borgmästarens fru? -Hon är död.
Det blir bra. Allt blir bra.
Kom ut!
Wolverton!
Vad håller du på med?
Jag gör Guds verk. Jag går med Gud.
Det är dags.
Gud vare med er, mina herrar.
Wolverton!
-Kom, grabbar. Vi sticker. -Det här ordnar jag.
När jag vandrar i dödsskuggans dal...
...räds jag inte ondskan.
-Hur ser det ut där ute? -Jag har goda och dåliga nyheter.
-Vi är omringade av mördare. -Och de goda nyheterna?
Det var de goda nyheterna.
-Vad är de dåliga nyheterna? -De dåliga nyheterna...
...är att det nästan är slut på det roliga.
-Rädda dig själv. -Du vet att jag inte är sån.
Jag måste ju i alla fall få försöka.
De kommer när som helst. Vad gör vi då?
-Då sticker vi. -Okej.
-Åt varsitt håll, lillebror. -Vad?
Fönstret i bak. Wolverton är död och hans män är på framsidan.
Du kan ta dig ut på baksidan.
Vad pratar du om?
Minns du när vi var barn och låg i sängen?
Du vågade inte sova själv-
-och jag var vaken hela natten för att skydda dig från monstren-
-och den farliga världen utanför.
Det var länge sedan, Linc.
Nu är det dags för mig att beskydda dig och möta mörkret på egen hand.
Då kan du vara trygg.
-Jag lämnar dig inte, Linc. -Du gör som jag säger.
Du tar dig ut bakvägen, jag ger mig ut på framsidan.
Jag håller dem undan.
Se dig inte om. Begrips?
-Sluta nu. -Det är bara vi två kvar.
Vad tjänar det till att vi båda dör?
Du vill väl leva, lillebror?
Så här blir det. Du tar dig ut bakvägen.
Och du ser dig inte om. Lova mig det!
Jag lovar.
En...
Två...
Tre!
Här var vi nu, dit där pjäsen hade lett oss.
Det där är min lillebror. Jag lovade mamma att skydda honom.
Men jag anade att det skulle bli annorlunda den här gången.
På nåt sätt visste jag att nån av oss inte skulle komma hem igen.
Nu kommer jag hem, mamma.